4.-+Conductivisme

= **CONDUCTIVISME** = toc

El conductivisme és una corrent de la psicologia que es basa en procediments experimentals per estudiar la conducta dels individus (comportament observable) en l'entorn, com un conjunt de estímuls-resposta. Aquesta corrent parteix de tres teoríes anteriors: l'associacionisme dels filósofs anglesos, el funcionalisme de l'escola estadounidense i la teoria darwiniana.



és la suma d’aprenentatges, obtinguts amb les experiències viscudes pel individu al llarg de la seua vida.
 * Es una disciplina que gira entorn al comportament.
 * L’aprenentatje es basa en els resultats i experiències obtingudes amb la interacció de l’individu amb l’entorn.
 * Els factors externs són els únics que es poden observar i front als que reacciona l’ésser humà.
 * No reconeix ningún aspecto innat del individu, sinò que afirma que l’evolució de les persones està relacionada amb els seus aprenentatges,
 * El comportament humà és mecànic: estímul-resposta.

[[image:ivan_pavlov.jpg width="59" height="60"]] **Iván Petróvich Pávlov**
Amb la seva teoria del reflex condicionat (condicionament clàssic) estudiava les connexions mecàniques entre els estímuls i repostes incondicionades i arribava a la conclussió de que eren accions innates predeterminades genèticament. Així, l’aprenentatge es pot afavorir amb estímuls del medi i vinculacions a experiències agradables. Aquesta autor és famòs pel seu estudi sobre el sistema digestiu dels gossos, que podeu veure amb la següent il·lustració:



** [[image:John-B-Watson.jpg width="55" height="84"]] John Broadus Watson **
La seva teoría conductista es fonamentava en dues lleis: la llei de freqüència, per la qual la resposta a un estímul es major quan més vegades es repeteix l’associació entre un i l’altre; i la llei de la proximitat temporal, segons la qual la resposta més propera en el tems és la que té més possibilitats d’associar-se a un estímul per la seva proximitat temporal.

[[image:skinner-80s-smiling.jpg width="54" height="83"]] **Burrhus Frederic Skinner**
Aquest autor va introduir el concepte de condicionament operant, que es basa en que anomena «reforços», per a referir-se a la sensació agradable que ens produeix un comportament, i en que quants més reforços tinguem, més repetirem aquella resposta i l’assolirem com a aprenentatge.

En relació amb l’aprenentatge individu-objecte, basen l’atenció en l’experiència com objecte i en la percepció, l’associació i l’hàbit per tal de generar respostes del individu. No els interessen els processos interns del individu perquè creuen en la «objectivitat» i en que sols és pot estudiar alló que és observable.

L’estudiant es considera un subjecte passiu que basa el seu aprenentatge en els canvis de comportament. Per a aquesta teoria, tots els estudiants reaccionen de la mateixa manera als estímuls externs i creu que totes les respostes son automàtiques, sense tenir en compte l'àmbit emocional del alumne. Amb aquest vídio una estudiant (Lisa Simpson) mostra el seu descontent amb aquest mètode d'ensenyament: media type="youtube" key="Ya8kK05qqHk?version=3" height="312" width="512"

**INTERACCIÓ ENTRE ESTUDIANTS**
L’estudiant interactua amb l’ambient i no pas amb els altres estudiants.

**ROL DEL DOCENT**
El docent és el centre del procés d'aprenentatge, perquè ha d'aconseguir modificar les conductes dels alumnes. Per tal d'aconseguir-ho haura de programar una sèrie de passos amb un gran nombre de reforços de forma molt repetitiva, desenvolupant un procés d'estímul-resposta. Haurà de dividir el coneixement que ha d’assolir l’alumne en en tasques o mòduls que ha d’anar superant l’alumne per tal d’anar avançant.

**RELACIÓ DOCENT-ALUMNES**
La relació del docent amb els alumnes és centrarà en la repetició de les mateixes situacions amb els alumnes i associar uns reforços que estimulen la resposta i el comportament dels alumnes. Es tracta d'un procés de transmissió de coneixements unidireccional, en el qual el docent és el que té la informació i és qui la transmet als alumnes directament.

**CRITERIS I INSTRUMENTS D'AVALUACIÓ**
L'avaluació de l’alumne es basa en la realització d'una prova en la qual l'alumne demostre el coneixement adquirit. En aquesta prova el docent usarà un estàndar en funció dels objectius i valorarà si s`ha assolit el nivell desitjat. L'únic que importa en aquesta teoria és el resultat final, es a dir que en la prova l'alumne hagi assolit els objectius propossats al estàndar.

**APLICACIONS TIC, INCORPORACIÓ DE LES TIC A LES AULES**
<span style="font-family: Arial,Helvetica,sans-serif; font-size: 110%;">Els plantejaments d'aquesta teoria no són els més adequats per tal d'introduir les TIC en l'educació i són altres teoríes les que estàn guiant la nova educació amb les TIC.